Explica l'acadèmic quebequès Michel Seymour, de la Universitat de Montreal, que dos dels principals teòrics de la identitat post-nacional són els filòsofs Jürgen Habermas i Jean-Marc Ferry. Segons els defensors de la identitat post-nacional, diu Seymour, «el model contemporani d'organització política ja no requereix cap mena de pertinença ni afecció nacionals». L'acudit s'explica tot sol: un alemany i un francès volen fer creure que els nacionalismes són obsolets i que les identitats nacionals ja no tenen importància, o que tenen una importància minvant, i que –les cites són de Seymour– els estats-nació «ja no són un actor destacat a l'escena internacional» i que «la nacionalitat ha deixat de constituir un ingredient essencial en una comunitat política». Sí, això prediquen, o si més no predicaven fa uns anys, un alemany i un francès. Només falta que un espanyol els doni la raó i ja tendrem el súmmum del cinisme, del wishful thinking tendenciós, en unes poques frases. Espera, que vomitaré de tant de riure. A veure si ens aclarim. Que els estats plurinacionals i les institucions supranacionals siguin legítimes, o possibles, o necessàries, o fins i tot desitjables, no vol dir que el món vagi en aquesta direcció. Al contrari, i la Unió Europea n'és un exemple. Un dels llasts històrics i presents de la UE ha estat l'egoisme nacionalista dels estats, que sovint han impossibilitat fer polítiques autènticament comunes, obcecats a protegir els seus interessos «nacionals» i la seva llengua «nacional» i la seva cultura «nacional». Igualment, que la identitat dels ciutadans sigui plural –és a dir, que estigui construïda a partir de molts elements o configurada per moltes fonts d'identitat, des de l'adscripció nacional fins a la classe social, la fe o l'ètnia– no treu que la identitat nacional sigui sovint la que preval, ja sigui d'una manera explícita i alçurada o bé implícita i banal. Tanmateix, el problema amb la cosa de les identitats post-nacionals no és que els nacionalistes d'estat la promoguin, ni tampoc que els progres de per aquí –els que van de no-nacionalistes i en realitat són espanyolíssims– l'usin per blanquejar-se i engalipar la gent. El problema greu és que molts presumptes sobiranistes es deixen prendre el pel i els compren la moto. Recordau qui va ser el gran abanderat a Espanya del «patriotisme constitucional» d'Habermas? El neofranquista Aznar.
La que els penja del camal
Palma04/03/23 0:29
También en Opinión
- Una vecina de Palma: «Me estafaron más de siete mil euros y ahora el banco no se quiere hacer cargo»
- La Guardia Civil localiza el yate fugado que arrolló mortalmente al bote de Cala Bona
- Una lancha mata un joven de 20 años en el puerto de Cala Bona y se da a la fuga
- ¿Puede negar una señal el aparcamiento a autocaravanas? La DGT responde
- Paliza de unos policías alemanes a un taxista en Mallorca: Esta es la identidad de los agresores
3 comentarios
Para comentar es necesario estar registrado en Ultima Hora
Les nacions que han tengut imperis i han colonitzat altres cultures no entenen que han fet un mal irreparable. Anglaterra intenta fer-hi alguna cosa a base de literatura postcolonial, França i Espanya encara no són conscients de res, se pensen ser cultures civilitzadores, una mostra de la seva curtor
HISTÓRICAMENTE los nacionalismos lo único a lo que han llevado a UNA GUERRA TRAS OTRA en EUROPA ( Madre y padre de TODOS LOS NACIONALISMOS Y TODAS LAS GUERRAS.... Pero claro eso NO ES "MEMORIA HISTÓRICA" ni hablan de Aznar ni Franco....eso es HISTORIA REAL.
Cada vez que personajes como usted hablan de "neofranquismo", son diez mil votos directos para la derecha. Porque no hay mejor dosis de realidad para un español que leer artículos como el suyo, para saber qué caminos hay que evitar a toda costa. O si tal vez lo prefiera, a lo mejor es votar al "neorepublicanismo" de los socialcomunistas, esos que se van de cenas al Ramses con todo lujo de vicios. Lecciones suyas, ninguna.